Då kör vi.
120 SLAG I MINUTEN
God kväll och välkomna till ACT UP.
Som en bakgrund: föreningen bildades 1989 med ACT UP New York som modell.
Så vad är då ACT UP?
Föreningen har sitt ursprung bland homosexuella
men arbetar för alla AIDS-sjukas rättigheter.
ACT UP är dock inte en patientförening.
Vi förenar aktivister.
Att ni är här ikväll beror antagligen på
att ni sett någon av våra aktioner på tv eller i pressen.
Alla dessa aktioner beslutar vi om här,
under våra veckomöten, förkortat VM,
varje tisdag klockan 19.
Som ni kommer att förstå,
så finns det talregler inom ACT UP.
Två moderatorer leder debatten.
Ni har rätt att uttrycka er i alla ämnen,
men först räcker ni upp handen,
så får ni vänta på er tur.
Om ert inlägg är för långt gör moderatorn detta tecken.
Och vi applåderar inte andras inlägg.
Vill ni visa er uppskattning
så knäpper ni med fingrarna.
Det dränker inte talarens röst så att debatten stoppas.
Och till sist,
en sak ni måste vara medvetna om:
från det att ni går med i ACT UP,
vare sig ni har HIV eller inte, så kommer publik och media att betrakta er
som HIV-positiva.
Mötet börjar nu.
Har ni frågor så kom till mig efteråt.
Jag finns där framme.
Glöm inte att fylla i formuläret om ni vill bli medlemmar i föreningen.
Hoppas ni gillar mötet.
God kväll, allihop.
Välkomna till ACT UP Paris veckomöte.
Vi har en späckad dagordning.
Så tänk på att inte göra evighetslånga inlägg.
Rökning är förbjuden, det stör dem som är sjuka.
Det finns ett rökrum i entrén.
Men inga debatter i rökrummet, de äger rum här inne.
Vi har fyra nya medlemmar här ikväll.
Ställ er upp då jag säger ert namn.
Välkommen Patrice...
Och Judith...
God kväll.
Och Jérémie...
Ställ dig upp.
Välkommen, Jérémie. Och Nathan.
Hejsan, Nathan!
Det är med sorg vi meddelar att Alain Isnard gått bort.
Han gick med i föreningen bara 2 månader efter bildandet.
Thibault vill säga några ord.
En sak bara:
Det finns ett foto i pressmappen.
Ni kanske inte minns honom.
Han har inte varit på VM på 2 år.
Men i början, när föreningen bildades,
var Alain verkligen en viktig person.
Tack vare honom fick vi våra två första datorer, en verklig seger.
Han kom inte längre på våra möten,
han bröt all kontakt när han fick kryptosporidios.
Som vanligt har ni ett vykort att skicka till Frankrikes president
för att informera honom om Alains död.
För att påminna Mitterrand om AIDS-epidemin.
Vi börjar med rapporten från AFLS. Det är en tung punkt.
Sophie, golvet är ditt.
För de som inte vet: AFLS står för Franska Byrån för Kamp mot Aids.
Tack.
Din tur.
Okej, tack.
Jag ska försöka vara objektiv.
Men jag är rätt chockad över hur det gick till.
Kan alla komma in och delta i debatten?
Snälla ni...
- Fortsätt, Sophie. - Det är viktigt.
Tack.
Det började som planerat.
Vi lyckades ta oss in
i kongresshallen.
Jag vet inte vem som talade men han var supertråkig.
Flera HIV-smittade i salen dog nog, så långtråkig var han.
Hej allihop.
Låt mig börja med att hylla
faktum att det här mötet hålls, och den mångfald och den kvalitet
som präglar dess deltagare.
Då kör vi.
Vi är ACT UP Paris.
AFLS grundades för över tre år sedan
men jobbar fortfarande inte preventivt.
Frankrike är värst drabbat i Europa, med dubbelt så många sjuka
som i UK och Tyskland.
Ni gör inget för homosexuella, narkomaner, kvinnor...
Vi har fört kampanj för homosexuella.
Alla vet att premiärministern censurerade den kampanjen.
Den figurerar enbart i tidningar som ingen läser.
Det kan inte få stå oemotsagt!
Det var mitt fel.
Ja, Marco?
Det var mitt fel.
Jag såg inte så bra där bak.
Jag hörde inget heller, och så fick jag panik.
Någon sa: "Var beredd, du är nästa."
Så när jag fick en öppning,
när jag såg talaren, tänkte jag "nu eller aldrig".
Vi har redan haft liknande problem.
Han kastade blodet för tidigt. Än sen?
Visst, men efter det lyssnade ingen på vad jag sa.
Men okej.
Det stora problemet kom senare.
Två personer hoppade på Bernin,
de var våldsamma
och band fast honom vid en stolpe.
Jag vet inte vems idé det var, och vem som gav order...
Du vet mycket väl vem det var!
Låt henne tala klart.
Det är ett kontraproduktivt agerande.
De andra grupperna blev arga, när målet egentligen var
att få dem att ta ställning, vilket blev omöjligt.
Vi har aldrig bundit någon tidigare.
Handbojorna har vi för att binda fast oss själva, om polisen kommer.
Får man svara nu?
Ingen hindrar dig.
Okej, Max, lätta på trycket.
Tack.
Visst, vi improviserade. Men vi såg ju hur fel det gick.
Det var som ett kabarénummer.
Alla tänkte: "ACT UP kör sin lilla show."
"Om 10 minuter är det över."
Tills Marco tabbade sig, vilket vi ser som en vändpunkt.
Plötsligt vändes deras medlidande till indignation.
Under de 10 år epidemin härjat har ingen varit så arg.
Vi tog bara tillfället i akt.
Vi gjorde det första vi kom på.
Bernin, avgå!
Jag anser att vi gjorde rätt.
Vi var överens om att vi skulle kasta låtsasblod på Bernin
och det var vad vi gjorde!
Vi gick bara lite längre än planerat.
Det var inte överlagt.
Markus?
Ingen har sagt att det var överlagt.
Men Sophie har rätt, det var våldsamt.
Bara att kasta blod var ganska kraftfullt.
Vi har aldrig satt handklovar på någon tidigare.
De från AIDES kände sig illa till mods, och det gjorde jag med!
Stackars liten!
Du har ordet, Sean.
Varför pratar vi ens om det här?
På er låter det som om det var ett misslyckande. Det blev ju succé!
Sophie, lyssna: vi tillgrep inget fysiskt våld.
- Kalla det tvång då... - Inte alls.
Han kämpade inte alls emot.
Jag är glad att vi genomskådade hyckleriet.
Kom ihåg vad AFLS är:
Ett organ regeringen skapade för 3 år sedan, för att slippa ansvar.
Sedan dess: ingenting!
På möten säger de:
"Vi håller med men vi kan inte chocka folket,
"det vore kontraproduktivt."
Resultatet är över 6 000 nya fall per år!
Vänta lite...
AFLS kampanjer är så abstrakta
att man glömmer att HIV är sexuellt överförbart.
Tack.
Inget om bögar, narkomaner eller horor.
Inget om de som verkligen drabbas!
Jag såg dig!
Jag är snart klar.
Det rör mig inte om AFLS kände sig förödmjukade och AIDES chockade.
Franska staten måste inse att vi inte ger oss förrän de inför en preventiv politik.
- Kan vi fortsätta? - Det här är viktigt.
Jag vet.
Jag förstår din panik, Sophie,
men det brinner inte i knutarna.
Har de andra grupperna reagerat?
Fabien?
Jag kollar det just nu här...
En ganska intressant sak här i ett pressmeddelande från AIDES.
"AIDES fördömer ACT UPs aktion,
"en attack på AFLS ordförande, Michel Bernin, bla, bla, bla..."
Och vänta lite, här i slutet:
"Vi fördömer ACT UPs brutala och barnsliga metoder,
"men förstår deras otålighet då AFLS och regeringen förblir inaktiva."
De låtsas vara lite upprörda.
Och på förstasidan av Libération imorgon:
"Historisk och hysterisk brytning i kampen mot AIDS."
Jag läser ett utdrag:
"ACT UPs aktion riktar ljuset mot myndigheternas ignorerande
"av homosexuellas situation i Frankrike."
Vi fortsätter.
Annars drar det ut till efter midnatt.
På tal om förebyggande åtgärder...
här är vår nya affisch.
Närbild på lite analsex.
Klistra upp den i Marais,
längs kajerna...
Hemma hos era föräldrar.
Och för våra systrar flatorna, och för junkies.
Allt ni behöver för att klistra affischer finns här framme.
Vi fortsätter med det medicinska utskottet.
Vi har ju flera utskott inom olika ämnen:
droger, kvinnor, smittat blod, utlänningar...
Fängelser också!
Jag skulle just säga det.
Vi är bara två än så länge så anslut gärna...
Folk är kanske rädda att störa er intimitet.
Fyra eller fem kan vara intimt det med.
Alla utskottens möten står i agendan ni fått.
Er tur.
För några veckor sedan röstade vi fram en aktion
mot läkemedelsföretaget Melton Pharm som vägrar
att offentliggöra toxiciteten i sina proteashämmare.
Proteashämmare är en antivirusmolekyl som vi inte vet så mycket om än.
De vägrar kommunicera med oss.
Vi tror att
Melton Pharm vill invänta nästa globala AIDS-konferens för en annons.
Men nästa konferens äger rum i Berlin om ett år.
Med andra ord: de skiter i oss.
Idén är att vi istället själva hämtar resultaten från labbet
och ser hur de reagerar.
Alla som vill delta: räck upp en hand så vi vet ungefär...
Kom igen!
Även de nya vill vara med.
Vi borde vara fler, det är en ny molekyl!
Till och med vår ordförande kommer med!
Vi blir ett 15-tal, som det ser ut.
Dan innan gör vi ett telefonträd.
Det fungerar så här:
En person ringer tre andra, som i sin tur ringer tre, och så vidare.
- Julien? - Hur kommer vi in?
Vadå?
- Hur kommer vi in? - Genom dörren.
Jag känner till ingången till labbet:
En säkerhetssluss och 2 automatiska dörrar.
Stopp! Inget om automatiska dörrar som klipper armar och krossar skallar!
Dörrarna är inte till för att mosa folk. Vi fixar det.
Om man deltar i en aktion,
har man med sig sitt ID, om vi blir stoppade,
plus vattenflaska och medicin, om häktestiden blir lång.
Vi ska bara stanna några minuter.
Vi är ACT UP Paris, vi kämpar mot AIDS.
Vart ska de?
Hissen är för liten, ta trapporna.
Vi är icke-våldsamma AIDS-sjuka personer.
Vi vill besöka Melton Pharm.
De hoppar över spärren!
HIV-smittade har företräde!
- Vilken våning? - 12e.
Jag skojade!
Det är bra för att...
jag har inte kunnat duscha på en vecka. Mitt badkar är fullt av låtsasblod.
Marco överdrev lite, tror jag.
Så ni kan måla om labbet, göra massor av fina teckningar!
- Vad gör du? - Ge mig en.
Vänta tills vi är där uppe.
Annars kladdar du överallt.
Vad är meningen med den här nya aktionen?
Det är enkelt.
Vi vill att Melton Pharm offentliggör testresultat
gällande en ny molekyl.
Det är en ny molekyl som ger hopp åt alla HIV-positiva.
Vi stannar bara en kvart.
- Ring polisen. - Jag håller på.
Det var inte snällt.
Ni ger mig inget val!
Jag känner inte igen mig.
- Säkert att det var 12e våningen? - Ja.
Är det här 12e våningen?
Nej, det här är 10e våningen.
- Är det inte här? - Nej.
- Vad händer? - Fel våning.
- Så du är HIV-negativ? - Ja.
Synd, du är ju så snygg.
Här är det.
Ge mig en påse.
Hör på mig:
Fortsätt, åt vänster.
Okej.
Melton Pharm, mördare!
Men vad gör de?
Melton Pharm, mördare!
Melton Pharm, ni har blod på era händer!
Åt vilket håll?
Längst ner i korridoren.
Melton Pharm, mördare! Ni har blod på era händer!
Vänta killar, hit med en påse.
Helvete!
Är ni galna?
Ja, vi är galna,
eftersom vi är sjuka och tar AZT var fjärde timme,
och har diarré varenda natt medan folk som ni låter oss dö!
Så här ser en person med AIDS ut!
Vi är medvetna om vad ni går igenom.
Men det här är oacceptabelt.
Ni är inte medvetna! Då skulle ni offentliggöra resultaten!
Ni behöver inte agera så här.
Vi kan försöka prata.
Vi har inte tid med det! Vi har inte tid!
Vi är döende, fattar ni vad jag säger?
Det är hitåt.
Vi är ACT UP Paris, en aktionsgrupp mot AIDS.
Vi är sjuka, icke-våldsamma...
Behandling nu!
Melton Pharm ödslar tid!
Jag är läkare, jag förstår er situation...
Jag skiter i att du är läkare!
Se, se, se-hur de bekämpar AIDS!
Lägg er ner. Kämpa inte emot.
Försiktigt!
Jag är så törstig. Vi fick inget att dricka i häktet.
Det var så snyggt, det var blod överallt.
Heltäckningsmattan är förstörd.
Varför tog jag den här?
Favoritjackan helt förstörd!
Det går bort om du kokar den.
Tror du?
Helt sanslöst!
Poliserna var så rädda för blodet
att de inte vågade röra oss utan handskar!
Akta, han har blödarsjuka!
Han har blödarsjuka!
Tusan...
Hur var det för dig?
Toppen.
- Han var livrädd. - Inte alls!
Var inte du rädd kanske?
Jag är alltid rädd, det är normalt.
De har alltid handskar.
Vadå?
Polisen har alltid handskar när de arresterar folk.
- Han försvarar snutarna! - Inte alls!
Det syntes att de var rädda.
Till saken.
- Vadå? - Det verkliga ämnet.
- Det vill säga? - Fotografen.
Vilken fotograf?
- Vilken planet kom han ifrån? - Från AFP.
Vad gjorde han inte för att få sina bilder!
Jag märkte inget...
Du var för upptagen.
Jag ska visa hur han gjorde.
- Värre än så! - Han böjde sig mer.
Helt uppslukad!
Behövde vi verkligen tre timmar på en polisstation?
Bra fråga.
Det är så vackert.
Kolla på himlen.
Ibland inser jag
hur AIDS verkligen förändrat mitt liv.
Det känns som om...
jag lever mer intensivt nu.
Jag ser annorlunda på världen.
Som om den innehöll fler färger,
fler ljud,
mer liv.
Speciellt på morgnarna.
Jag bara skojar!
Du skrämde mig!
Inget har förändrats, jag lovar.
Att vakna är fortfarande lika tufft.
Skojar du? Det är tuffare!
Det tar mig timmar!
Det har du rätt i.
De enda tillgängliga behandlingarna är AZT och DDI.
De är omvända transkriptashämmare av nukleosid typ.
De riktar in sig på ett protein i viruset.
Det är alltså ett enzym som agerar när cellen redan är infekterad av viruset.
Det gör att virusets RNA,
dess genetiska kod,
kan förvandlas till DNA,
och uppgå i den ursprungliga cellens genuppsättning.
När cellens kärna är infekterad
mångdubblar sig viruset självt
och infekterar andra celler.
De nya behandlingarna har som strategi
att blockera infektionen
i andra stadier i cykeln.
Proteashämmare försvårar mångdubblingen av viruset
efter att cellen infekterats.
De förhindrar att nya viruspartiklar bildas
eller gör dem ofullständiga, så att de inte kan smitta andra celler.
Behandlingen innebär ett verkligt hopp
och ett verkligt alternativ till behandlingar
som AZT och DDI, som ju är begränsade.
Är han allvarlig?
Några frågor?
Det är inget personligt initiativ. Vi har pratat om det.
Inte direkt, men...
Vad sa vi då?
Du kunde låtit oss läsa det
innan du presenterade det på VM.
Det handlar om tillit i så fall.
Din föreläsning var värsta läkemedelsreklamen.
Du skulle föreläsa om infektionens olika stadier,
inte ge folk falska förhoppningar.
Jag gav inga förhoppningar.
Jag beskrev bara de aktuella spår som forskningen följer.
Det var inte vad jag hörde.
Folk kommer att tro att proteashämmare är bättre än AZT.
Inte alls.
Thibault, har du inget att säga?
Jag lyssnar.
Ja, men det är viktigt.
Det är så varmt. De kan dö av törst.
Min läkare, Catherine Delmas, säger att proteashämmare är kattpiss.
Säger hon "kattpiss"?
Ja. Än sen?
Ta det till protokollet. "Kattpiss".
Vad vet Delmas om det?
Läkare pratar med varandra, vet du.
Hon känner forskare överallt på jorden.
Hon verkar säker.
Det finns inga mystiska internationella forskare
som mörkar att de inte fungerar.
Att Melton Pharm väntar till Berlin-konferensen tyder på
att proteashämmare är intressanta.
Det är inte "kattpiss".
Personligen gillade jag din föreläsning.
Tack.
Det är information. Folk får falska förhoppningar, än sen?
Jag tar alla slags förhoppningar!
Jag tål inte AZT. Jag tar DDI men det fungerar inte.
Har du biverkningar?
Inte mer än vanligt.
När jag tar DDI kräks jag hela tiden.
Vanligtvis ger det diarré.
Jag vet, men jag bara kräks.
Det var skitläskigt.
Bukspottkörtelinflammation, sa läkarna. Det gjorde så ont!
Det visste jag inte.
Det är okej nu. Nu tar jag DDC.
Inte toppen för bukspottkörteln.
Men jag mår bättre.
Jag älskade DDI.
Det gör jag med.
Nathan. Vill du säga något?
Tack, det hjälper mig.
Jag har en fråga.
Jag har läst sjukvårdsutskottets rapport
och de talar inte om något vaccin.
Besvikelse.
Hur så?
Inget vaccin!
Forskar man på det?
Vill du jobba med vaccin, raring, så gör det.
Vi är alla HIV-positiva så vi är inte så intresserade.
Det är inte sant att vi inte är intresserade.
Men det görs inga försök med vaccin.
Jo, det finns ett.
- Canaripox. - Den hade jag glömt.
De använder ett försvagat fågelvirus.
De har hållit på i månader. Läs in dig på det.
Gul mapp, som kanariefåglar?
Inte illa.
Jag är nog inte insatt nog för att hantera ämnet.
Det är bara två sidor.
- Du lär dig under tiden. Som vi gjort. - Ni är tuffa!
Ni säger alltid att vi är för få och sen avskräcker ni alla nykomlingar.
Han fick mappen.
För två år sen visste ni inte ens hur en cell fungerar!
Ledsen, det är okej.
- Gjorde du dig illa? - Nej.
Tack.
Känns det bättre?
Säkert?
Jérémie ville ställa några frågor.
Visst är det så?
Ska jag sammanfatta?
Alltså...
Jérémie smittades för inte så länge sen,
men hans blodprov visar på ett snabbt nedåtgående resultat.
Jag har bara 220 t4-lymfocyter kvar. Varför går det så fort?
Det händer, men det är ovanligt.
Får jag se dina resultat?
Sluta, ingen av oss är läkare.
Du borde gå till AIDES.
Du har väl en läkare. Vad säger han?
Att jag måste ha tålamod, att effekten av AZT snart sätter in.
Litar du inte på din läkare så ska du byta.
Är han inte bra, tror ni?
Jag har tänkt tanken men jag har gått till honom länge.
Han inger dig inte trygghet. Försök en annan.
Det är sant.
Är det okej?
Nästa punkt: Gay Pride.
Vi talade om det förra veckan men vi behöver fler idéer.
Vi har några affischer, det är bra,
men vi tar upp ämnet igen ikväll.
Sophie, tar du över?
Vi behöver fler slagord.
Vakna! Klockan är 22.30 men det är viktigt.
Vi behöver fler som kan klistra affischer.
Vi behöver politiska och slagkraftiga slagord.
Affischen gör mig djupt deprimerad. Den är fruktansvärt ful.
Bokstäverna är avskyvärda.
Den inbjuder till fest.
- Menar du färgerna? - Det är Gay Pride.
Inte en svart-vit affisch med text: "Det är vi som dör".
"Det är vi som dör" hade nästan varit bättre!
Vi fattar, du gillar inte affischen.
Hela vår paroll är usel.
Nu börjas det igen.
- Jag hatar: "Jag vill att du ska leva". - Varför då?
Det signalerar samförstånd. Och vadå "vill"?
Jag vill ha glass och semester!
Och jag, jag vill att du ska leva.
Gulligt av dig, Sean.
Martin...
Thibault säger att affischerna signalerar samförstånd.
Det är inte sant.
Gilles och jag klistrade affischer i söndags.
Det var vackert väder, vi mådde toppen,
vi var så glada att göra det vi gjorde...
Är det en lång berättelse?
Vi har inte hela natten.
Vänta lite.
Vi var alltså glada, allt var bra.
Då kom det fram en kille...
Kan ni inte lämna oss ifred?
Vi vill bara njuta av det goda livet.
Och så skräms ni med era affischer!
Var inte rädd för affischerna.
"Jag vill att du ska leva". Ett positivt budskap!
Det skrämmer en del.
Var rädd för AIDS istället.
Nu börjar ni igen!
Har du testat dig?
Du kanske är negativ och oroar dig i onödan.
Dra åt helvete!
Stick iväg!
Precis min mening.
Bögar är idioter. De fattar inte.
De hatar oss. Och Gay Priden blir ful, dyster och regnig. Som vanligt.
Inga intressanta slagord, ingen musik,
bara bögar som tågar som zombies
och vägrar tala om AIDS,
trots en positiv slogan som "Jag vill att du ska leva".
Vi måste väcka alla primadonnor och få ut sjukdomen på gatorna!
Vår ordförande är lite deprimerad...
Låt oss skynda på med några bra slogans.
Ja, Mehdi.
Jag tänkte på en sak som kan få oss alla på gott humör:
"En molekyl för analsex-kul!"
Det är enande.
Det är toppen, en riktig slogan.
"En molekyl för analsex-kul!"
"Och bla bla bla... som gillar sex av annat stuk".
Blödarsjuk?
- "Blödarsjuk, vill ha sex av annat stuk." - Är du knäpp?
Sluta!
Nej!
Hélène, har du en slogan?
Den är enkel, men jag gillar den.
"AIDS, det är jag, AIDS det är du,
AIDS, det är vi."
Så fruktansvärt!
Till och med AFLS kan bättre än så!
Jag ska aldrig säga nåt mer.
Hjälp! Fler slogans?
Julien, har du nåt?
I fjol, under Pridefestivalen,
så gick jag med alla zombies, i regnet...
Min läkare hade just konstaterat en ögoninfektion.
Jag tänkte... lite patetiskt kanske, men...
Jag tänkte, "Det här är kanske min sista Gay Pride."
Det är vackert. "Det här är kanske min sista Gay Pride."
Det borde ha stått på affischen.
- Du vaknar lite sent. - Det var länge sen.
Skriv ner saker. Jag har alltid en anteckningsbok med mig.
Uppfattat? Gå aldrig ut utan anteckningsbok.
- Sean, en annan idé? - Ja.
Jag, Max, Etienne och några fler
tänkte vara pom pom girls.
Du gillar det inte, Thibault,
men vi jobbar redan med koreografin...
Jag hatar hela gatuteater-grejen.
Det kommer att sluta med möten med folk på styltor, som mimar!
HIV-positiva mimare? Vilken mardröm!
Alldeles för galet för dig,
men det kommer att bli toppen. Om fler vill komma med, är ni välkomna.
Mehdi.
Luc... Någon annan?
- Jag med. - Jérémie. Toppen!
Vi snor din slogan, Hélène.
"AIDS, det är jag, AIDS det är du,
"AIDS, det är vi!"
Vi hade ju en annan dum slogan...
"De är elaka..."
Nej, det var: "De är inte snälla,
"De är riktigt dumma"
"Ner med dem, som gör så mycket ont!"
De är inte snälla!
De är riktigt dumma!
Ner med dem, som gör så mycket ont!
"Som den som varken söker intresse eller kärlek
"Fruktade jag din tystnad, och flydde blek
"Rädd att min hälsning ej behagat din blick..."
Som jag nämnde förra veckan
är dessa "Sonetter för Hélène"
en beställning Katarina av Medici gjorde,
till sin skyddsling Hélène de Surgères.
Hélène var otröstlig,
efter makens död i krig
och Katarina av Medici ber Ronsard...
Hej! Vi är ACT UP Paris.
Vi ska tala om AIDS, eftersom franska staten inte gör det.
- Vem släppte in er? - Vi själva.
Så kan ni inte göra...
Vare sig du är bög, flata, strejt eller bi,
kondom är enda sättet att skydda sig mot AIDS och andra STI:s.
Vid en avsugning är risken mindre, men inte lika med noll.
Ingen sperma i munnen...
Ut ur mitt klassrum!
... särskilt om ni har sår i munnen.
Sluta dela ut de där.
- De är minderåriga. - Sluta!
Ursäkta, vi är ACT UP Paris,
vi vill informera eleverna om AIDS.
- Det går fort. - Okej.
Lyssna nu, det här är viktigt.
Glöm aldrig bort
att vare sig du är hetero-, homo-, eller bisexuell,
det enda effektiva vapnet
mot HIV och andra könssjukdomar,
det är kondom.
Använd glidmedel vid analsex och vid torrhet i slidan.
När du suger av någon eller blir avsugen
är risken mindre, men den finns ändå.
Om du tar droger
använd en ren spruta för varje ny injektion
och dela aldrig en spruta.
Tack, och glöm inte: skydda er!
Och glöm inte kartan till nästa vecka.
Varför installerar ni inte automater med kondomer
trots ministeriets rekommendationer?
- Jag diskuterar inte med er! - Ni bryter mot lagen!
Ut från denna skola!
Tonåringar, en riskzon! Kondomer på alla gymnasier!
Varför installerar ni inga automater med kondomer?
Kondomer uppmuntrar minderåriga elever att ha sexuella relationer.
Så när man är 16 har man inte sex?
Vilken värld lever du i?
Min son är 16, han har AIDS. Tänk om han hade kunnat skydda sig.
Jag beklagar, men det hör inte hit.
Skydda er. Använd kondom.
Skulle jag kunna få broschyren som handlar om analsex?
Jag har inga kvar...
Jag har en.
Tack.
Skydda er. Använd kondom.
Aldrig.
- Varför inte? - Jag är inte bög.
Men hur tänker du egentligen?
Jag kan inte få er äckliga AIDS.
Vänta. Jag gillar inte utan kondom.
- Gillar inte eller vill inte? - Det är farligt.
- Det är inte så riskabelt. - Jag föredrar med.
Som du vill.
Vänta, jag kan inte...
Ledsen. Jag kan inte med kondom.
- Ledsen. - Det är okej.
Vem är den där kvinnan?
Din syster?
Nej, min mamma.
Vi bodde i Chile då.
- Är hon chilenska? - Nej.
Hon är fransyska. Min pappa är chilenare.
Och hon ser på när du knullar?
Varför säger du så?
- Vet inte. - Jag har aldrig tänkt på det.
Det är okej. Hon är väldigt förstående.
Du är så söt på det fotot.
Vilket?
Det där.
Tack.
Hur gammal är du?
Femton.
Året då jag kom tillbaka till Frankrike med mamma.
Ett år senare fick jag HIV.
Av vem då?
Min mattelärare.
Monsieur Ducaire.
Hervé.
Jag var sexton.
Jag smittades min första gång.
På en gång.
Han var gift.
I skolan sa de att han hade en bebis.
Han kanske inte visste att han hade HIV.
Vi var förälskade.
Jag litade på honom.
Och han litade på mig.
Som två idioter.
En vecka senare blev jag så sjuk.
Jag fattade inte.
Eller, jo. Det gjorde jag.
Jag misstänkte det.
Jag var så rädd.
Så jag testade mig.
Det var som det var.
Och läraren?
Det var sommar. Vi tappade kontakten.
Han var äldre, han borde vetat.
Ja, det borde han, men jag borde också.
Ansvar kan inte delas upp.
När du smittar någon är du 100 % ansvarig.
Och när du smittas likaså.
Man vad visste vi om det då?
Ingen pratade om det.
Där ligger statens ansvar.
Eller hur?
Ja, det är sant.
Men nu knullar vi.
Är jag din första HIV-smittade?
Det beror på.
Den första HIV-smittade jag knullar med, menar du?
Du är den förste som sagt det.
En gång,
hade jag sex med en ung kille...
kanske 20 år gammal.
Han ville göra det utan kondom.
Jag frågade inte men...
han kändes både ung och oerfaren.
Jag vet inte... Jag gillar inte min käke.
Jaså? Vad är fel med den?
Den är för spetsig.
För utskjutande.
Nej, den är fin. Du är jättefin.
- Tycker du? - Ja.
Jag märkte det inte först.
Efter att vi kommit såg jag små fläckar på hans rygg.
Jag hade bara sett Kaposis sarkom på foto, aldrig på riktigt.
Jag sa att det var bra att testa sig, en gång om året.
För att vara säker.
Och att använda kondom, alltid, utan att ens reflektera.
Han protesterade.
Sa att han visste vad han höll på med.
Jag insisterade inte.
Vad kunde du sagt mer än så?
Att han hade HIV?
Han hade inte bara HIV. Han var sjuk.
Jag vet.
Jag har lite Kaposis sarkom, jag med.
Var då?
- Såg du inte? - Nej.
Bra.
Mot AIDS har du inget val!
Kämpa! Kämpa! ACT UP! ACT UP!
Bögar, flator, nu måste ni vakna!
Bögar, flator, kom med oss nu!
Hejsan.
En molekyl, för analsex-kul!
Och så latex, för bättre sex!
Över till ANRS Roche-protokollet...
Någon från ACT UP ville uttala sig.
Du ville ha ordet, Thibault.
Okej...
Vi har sagt att vi ser problem
eftersom försöket ska pågå i över ett år.
När vi nu ser protokollet har vi ännu fler frågor.
Vi har kortat tiden...
Det är inte problemet nu.
Jaså?
Det som chockerar oss,
och "oss" är alla grupper, inte bara ACT UP,
det är antalet punktioner.
Helt otroligt!
Vi vill veta vad som händer i lymfkörtlarna.
Visst, men har du tagit ett cellprov på lymfkörteln?
Nej. Men jag vet att det inte är så trevligt.
Nej, minst sagt.
En punktion varannan vecka, under åtta månader.
Sexton punktioner, om jag räknar rätt.
De stackars frivilliga som anmäler sig till försöket
kommer att hoppa av efter två månader.
Och resultaten blir värdelösa.
Vad föreslår ni istället?
Ingenting.
Vi säger bara att försöket inte är genomförbart.
Ni önskar inte bara revidera protokollet.
Vi är tydliga:
Ni kan starta försöket som planerat,
men det blir ett misslyckande.
Till dig.
Det är grupper jag gillar från Boston och Detroit.
Gillar du inte så är du ett hopplöst fall.
Vad är det för foto?
En strand jag älskar.
Den vackraste platsen på jorden.
Det är ett foto av dig också.
Så du märkte det?
Lite koncentration, tack. Thibault?
Förlåt.
Representanterna från Melton Pharm är här.
ANRS har alltså inget förslag som tillfredsställer ACT UP
i den uppenbara konflikten.
Vår roll är inte att vara fredsdomare men
vi har informerat Melton Pharm och monsieur Gilberti
att vi förstår er otålighet.
Den förstår vi också...
Låt mig tala till punkt.
Vi har samlats här idag
för att tillsammans komma fram till
en kompromiss.
Det blir svårt att hitta en kompromiss.
Det börjar bra.
Återigen: vi förstår er otålighet,
men vi kan inte acceptera
metoder som inbegriper våld.
Kasta blod, som ni gjorde i våra lokaler, är oacceptabelt.
Konsekvenserna blev materiella, dyr inredning förstördes,
men framför allt psykiska.
Flera anställda chockerades av ert agerande.
Varför stämmer ni oss inte då?
Ursäkta?
Om ni ser oss som ett gäng bråkmakare, varför stämmer ni oss inte?
Därför att vi vill föra en dialog.
Ni borde stämma oss.
Läkemedelsindustrin som attackerar en patientgrupp, det vore intressant.
Det är vad som stoppar er.
Och för era chockerade anställda
kan ni väl förklara vad undanhållande av information gör med folk som har AIDS.
Vi är inte här för att hitta skyldiga
men det är inte lätt och jag förstår att AIDES
inte vill samarbeta med en grupp som tillgriper våld!
Nu måste jag stoppa er.
Alla grupperna är överens om en sak:
er kommunikation - eller "icke-kommunikation"-
är skandalös.
Här finns inget skandalöst. Vi är här för att föra en öppen dialog.
Öppen?
Ursäkta, vi förstod inte det.
Tänkte ni ge oss resultaten?
Toppen!
Varför sa ni inte det på en gång?
Vi har inte det slutgiltiga utlåtandet.
Resultaten kan bara experter tolka.
Sen 4 år tillbaka läser jag allt i ämnet.
Jag är rätt säker på att jag skulle förstå era delresultat!
Vi bidrar med expertis om bieffekter: illamående, diarré.
Det är dags att ni lyssnar.
Men snälla nån!
Vi gör inget annat än lyssnar!
Som väntat spelade alla sin roll.
De andra grupperna backade upp oss.
Ordföranden för ANRS försökte vara opartisk
men det syntes att han ville slå Melton Pharm på käften.
Monsieur Gilberti gav oss ingen information,
men kunde inte försvara sig. Han insåg nog att det var ett misstag
att började med att anklaga oss.
Max, du har ordet.
Om jag tolkar er rätt
så var det att nöje att klämma åt Melton Pharm,
men vi uppnådde inget.
Vi ska fortsätta pressa honom...
Hur då?
Alla grupperna fortsätter pressa honom,
och skriver ett pressmeddelande ihop.
Ni ska skriva brev!
Radikala gänget på bakersta raden börjar koka!
Det hade varit naivt att tro att mötet skulle ge nåt.
Då frågar man sig vad vi gör här!
Nej...
Ni vet att medicinfrågan är speciell.
Gällande säkerhet, hälsa och politik är vi enade och starka.
Inom ämnet medicin behöver vi kunskap och information.
Vår roll är att tvinga läkemedels- företagen att utöka sin forskning.
Till exempel: vilken är interaktionen mellan antiretrovirala och ecstasy?
Visst!
Jätteviktigt.
Det är viktigt.
Lea, ville du säga något?
Vi behöver forskning om hur AZT fungerar ihop med hormoner.
Det finns oidentifierade biverkningar
och många tjejer har problem.
Exakt.
Hélène?
En återkoppling till det Max sa.
Jag håller med, jag tror att de lurar oss.
Om vi vill uppnå nåt från läkemedels- industrin måste vi ut offentligt.
Vi måste attackera deras varumärke!
Du har fel! De har inget varumärke att försvara.
Hur då?
Vi gör jättebra reklam för Melton Pharm och deras proteashämmare.
Sean, ville du säga något?
Jag tror inte att lobbyarbete är rätt metod.
- Du sa ju själv... - Inte varv till!
Är det bara ni som får diskutera?
Vi rapporterar ju till er, Sean.
Vi har attackerat Melton Pharm.
Ja, en gång, för flera månader sen.
Styrkeförhållandet måste ändras!
Det är de som behöver oss, inte tvärtom.
Inte minst för att hitta försökspersoner!
Vi måste vara mer offensiva
och sluta diskutera.
Du är orättvis, Sean!
Tror du att vi småpratar vänskapligt med dem?
Vi är ingen liten elit
som rent egoistiskt vill ha lite nya molekyler.
Sånt har inte jag tid med.
Mina blodtester är usla, jag har inte tid.
Vi ska inte jämföra hälsorapporter. Mina är också usla!
Jag har typ 160 t4 kvar.
Jag pratar inte med folk som inte vill ge oss provresultat
som dessutom kan vara en besvikelse!
Vi lyckas inte mobilisera media i frågan.
Vår aktion mot Melton Pharm var kraftfull,
det var blod överallt.
Och inte ett foto i pressen!
Samma sak gäller inom ACT UP!
Frågan engagerar ingen.
Vi är allt fler på VM men medicinska utskottet behöver folk.
Det är vårt viktigaste utskott!
Varför är det viktigast?
Har du glömt? Vi vill ju inte dö, darling.
- Så du tror du ska överleva? - Jag lever som om svaret är "ja".
Bachir, ordet är ditt.
Varför bråkar vi egentligen?
Vi spiller tid.
Vi vet inte ens vad vi pratar om längre.
Inget hindrar oss att fortsätta lobbyarbetet
och samtidigt utföra aktioner.
Till exempel:
så fort vi har en minut över ringer vi företagen
eller skickar ett fax, och säger:
"Vi är sjuka, vi kommer att dö."
"Ge oss resultaten!"
Under tiden fortsätter medicinska utskottet diskussionerna.
Var är problemet?
Tack, Bachir.
Sophie, din tur.
Jag tar upp Bachirs tråd gällande fax.
Vi har utvecklat en ny teknik...
Om man tejpar ihop två pappersark så här, och lägger dem i maskinen...
Oj, vänta...
... och sedan tejpar man så här,
då skickas sidorna om och om igen,
och det blockerar deras fax.
En jättebra idé!
- Vad sa du, Sean? - Varför bjuder vi inte in Melton Pharm?
Så kan de svara direkt.
De kommer inte innan den internationella AIDS konferensen.
Det är värt ett försök.
Vi röstar som avslutning
för klockan är 21.24,
och vi behöver en paus.
Det är en bra idé.
Vilka vill bjuda in Melton Pharm till ett VM?
En majoritet.
Vi antar idén att bjuda in dem till ett VM.
Tack. Vi tar 15 minuters paus.
Hur är det?
Det är toppen.
Varför skulle det inte vara det?
Jag har en svampinfektion...
i munnen.
- Ledsen. - Inga problem.
Använder du amfotericin?
Du är verkligen bäst i klassen!
Snart vet du mer än jag!
Ja, mamma, det gör jag.
Jag har inte frågat vad du gör i livet.
"Gör i livet"?
Vad du jobbar med.
Så nu är det dags för den professionella biten.
Glöm det.
- Vad vill du veta? - Glöm det.
Säg det.
Jag vet inte...
Vad jobbar du med?
Jag är HIV-positiv, det räcker.
Så enkelt är det.
Vad tror du Sophie gör?
- Vadå? - Vad jobbar hon med?
- Hon jobbar på ett opinionsinstitut. - Just det.
Och Germain?
Jag vet inte.
Har är bårbärare.
- Men han har nästan slutat. - Min tur.
Vad gör Jérémie?
Jobbar han?
Nej, han är student. Läser historia.
Historia. Visste jag inte.
Skit i svampen.
För att få 10 liter blod,
så häller jag 10 liter vatten i badkaret,
och ett kilo socker, plus tapetklister.
Som till affischer.
Sen måste man bara röra jättemycket
så det blir som en virvel i badkaret
så det inte blir klumpar.
Det blir jobbigt senare annars.
Sen tillsätter man färgämnet.
Vi har tre nyanser.
Det är röd karamellfärg.
Det får varken bli för mörkt eller för rosa.
Jérémie, du blöder näsblod.
- Fan. - Vänta lite.
Luta huvudet bakåt.
Onsdag 23 februari, 1848,
folket är ute på gatorna
och reser barrikader.
Runt 50 demonstranter
börjar gå mot utrikesministeriet på Boulevard des Capucines.
Men boulevarden spärras av 14e regementet.
Med en fackla i handen
går en av demonstranterna fram till en löjtnant.
En sergeant öppnar eld.
Truppen tar det som en signal att de ska skjuta.
Sexton dödade och runt fyrtio skadade.
Då exploderar ilskan.
Kropparna placeras på kärror som körs runt på Paris gator.
- Vad är det, Jérémie? - Jag kan inte andas.
- Kom här... - Jag kan inte andas.
Lägg dig ner.
Jag sätter den här på ditt finger.
Andas bara lugnt.
Luta huvudet bakåt, slappna av.
Andas lugnt.
Det här är obehagligt men det hjälper.
De stannar framför flera tidningsredaktioner
för att tvinga dem att skriva om det som hänt.
Som ett stridsrop,
markerar denna "likpromenad" början till slutet för monarkin.
Det blir min politiska begravning.
Det är vad jag vill.
Att man bär runt min kropp, med visselpipor och mistlurar.
Ta inte askan. Den har jag lovat mina föräldrar.
Jag säger det nu, för trots att jag är rädd så har jag inte lidit än,
men jag vet att det kommer snart.
Av AIDS vi dör, likgiltigheten består.
"Vi observerar alltså en slags oärlighet i det homosexuella psyket,
"vilket ger upphov till svekfulla relationer,
"med alltifrån bekymmerslöshet till känslomässig förställning.
"Denna brist på sanning
"förklarar instabiliteten i de homosexuella relationerna
"i vilka tillit inte har någon plats."
Såja. En bok av Tony Anatrella.
Präst och psykoanalytiker.
Den fick bra recensioner, bland annat i Le Monde.
Samma skitsnack återfinner vi
i Baudrillards senaste essä.
Hör här:
"Virus sprids på sjukligt vis, utan kontakt med omvärlden.
"Det är en incestens patologi, sett som en metafor.
"Den som lever av densamme ska dö av densamme.
"Utbredning av AIDS bland homosexuella och narkomaner
"visar på dessa gruppers incestuösa sätt att fungera."
Vi har tillverkat ett antal klistermärken
med texten:
"Varning: denna bok innehåller homofobiska utsagor
"som stigmatiserar HIV-smittade och människor med AIDS."
Idén är att klistra dem
på första sidan i alla böcker som innehåller dessa tankar,
skrivna av sociologer och filosofer som ibland säger sig vara våra vänner.
De ligger här.
Ta dem och använd så många ni bara vill!
Tack så mycket!
Hélène vill säga nåt om skandalen med det HIV-smittade blodet.
Det är snarare en debatt.
Ni har nog sett att bland kvällens kopior finns en text
som attackerar mig personligen.
Texten anklagar mitt utskott för att vi kräver
att ministrar och andra politiker inblandade i skandalen
ska sättas i fängelse.
Jag behöver veta ACT UPs position.
Jag behöver en förklaring.
Max, du ville säga nåt?
Texten du hänvisar till
är skriven av mig och Sean.
Det är ingen hemlighet, den är signerad.
Vi står för den.
Vi behöver också förklaringar.
Sen flera månader kräver vi att rättvisa ska skipas.
Nu ser vi plötsligt banderoller och slogans
som utkräver fängelse.
Som om vi önskade se dem i fängelse.
Det gör vi!
Vi har alltid sagt att vi vill se dem dömda.
Nej, vi vill att rättvisa ska skipas.
- Det är samma sak... - Nej!
Det smärtar mig att se att ACT UP kräver fängelse
för vi är emot fängelse.
Fängelse betyder: ingen behandling, folk som smittas,
inga sterila sprutor...
Jag håller med om allt det du säger!
Men här kallar du mig populist!
Det är inte du som kallas det.
Textens syfte är ett gemensamt uppvaknande!
Att kräva fängelse är en återvändsgränd!
Jag gick med i ACT UP
därför att ingen annan ville ta i det här ämnet.
Jag tror att både Marco och jag har varit lojala mot er.
Varför pratade ni inte med mig istället för att skriva detta!
Ingen ifrågasätter ditt arbete.
Vad är det ni vill?
Vi har alltid försvarat alla AIDS-sjuka.
Ska vi sluta kräva fängelse?
Ja, bland annat.
Men det är allvarligare än så.
Skandalen med det smittade blodet är ACT UPs snygga skyltfönster.
Inte alls.
Det är sexigare för medierna
är horor, narkomaner och fängelsekunder!
Det kanske är så du vill ha det, Thibault, men mig passar det inte!
Hur kan ni säga så?
Skandalen visar ju på hur illa epidemin behandlats
av alla ansvariga regeringar.
Vi har inget system för rena sprutor,
ingen information till bögar och invandrare,
för att staten inte inser allvaret.
Exakt!
I månader injicerade jag smittat blod i min egen son,
blod jag fick från sjukhuset,
med läkares och myndigheters goda minne.
Vi vet allt det, Hélène.
Men vi säger emot oss själva här.
Kräva politiskt ansvar är inte detsamma som att
kasta folk i fängelse!
Vi är inte ute efter hämnd.
Jag vill inte kasta nån i fängelse, jag vill se en dom.
Om alla är överens, behöver vi inte rösta.
Varför förolämpa folk när det handlar om formuleringar?
Det är inte om formuleringar!
Vi tar några övriga frågor innan pausen.
Vad handlade det där om?
Varför attackerar ni Hélène?
Det är Thibault som är er måltavla!
Du skulle aldrig gjort så mot en kille.
- Det där var väl lite taskigt? - Vadå?
Att racka ner på Hélène.
Hélène är stark, hon förstår.
Inte alls. Hon är sårad.
- Din make är en skithög. - Japp.
Varför gå på Hélène när det är mig ni är sura på?
Det handlar inte om Hélène.
Vi tänker inte gemensamt.
Du är glad för att vi är på TV, men vi är aldrig överens på mötena!
Vart är vi på väg?
Jag är less på din klagan varje VM. Ta över!
Kan ni vara tysta?
Vill ni debattera så är det här inne, inte i kulisserna!
Ni är så jobbiga!
Det är inte en erogen zon.
- Gör det ont? - Nej.
Ta sprutorna... Vi är snart framme.
Vi måste vara snabba.
Vi hinner ett par varv runt ministeriet innan polisen tar oss.
Alltså...
Det blir snabbare än så. Glöm banderollerna, ta bara sprutorna.
Kom igen!
Bortglömda pundare!
Mördade pundare!
För 10 år sedan var 4 % av alla narkomaner HIV-smittade!
Idag är siffran 30 %!
Inrikesministeriets politik är kriminell!
Rena sprutor till alla narkomaner!
Staten måste garantera gratis sprutbyten!
Upphäv drogförbudet, heroin som laglig smärtlindring.
Genomskåda myndigheternas hyckleri!
Han är sjuk!
Se upp!
Han är sjuk!
- Är du okej? - Ja.
- Säkert? - Ja.
Det där gick väldigt snabbt.
Hur gjorde du?
Vadå?
Det är en tradition inom ACT UP.
Man berättar var och när man smittades.
Men du...
hur har du klarat att inte smittas?
Ja, det...
Jag vet inte.
- Du knullade väl innan epidemin startade? - Ja.
Men inte så länge.
Berätta. Hur var det innan?
Fantastiskt.
Jag låg med två eller tre killar.
En av dem var jag galen i.
Arnaud.
Snygg?
Ärligt? Nej.
- Inte? - Men jag var galen i honom ändå.
Jag bodde i södra Frankrike.
Han hämtade upp mig i Aix,
sen åkte vi till hans ställe i Marseille.
Ingen runt mig visste om det.
Jag minns bilresan.
En dag,
var det snöstorm på motorvägen.
Väldigt ovanligt så långt söderut.
Vi var helt oförberedda.
Vi körde in till sidan.
Eller vi trodde vi gjorde det. Vi såg ingenting.
Bilarna åkte förbi oss på båda sidor, de nuddade oss nästan.
De kunde ramma oss eller mosa oss när som helst.
Den dan tänkte jag nåt jättekonstigt...
Jag tänkte: "Om en bil kör in i oss...
"och vi brinner inne, innan nån hinner hjälpa oss,
"då hittar de två förkolnade kroppar
"och efter veckor av identifikationsarbete
"skulle alla undra vad vi två gjorde där tillsammans.
"Vilka vi var för varandra."
Hur gammal var du?
19.
19, tror jag.
Det känns så långt borta.
Kort därefter läste jag en artikel om AIDS.
Det var första gången jag hörde om det.
Den var illustrerad med ett foto av två amerikaner på en strand.
Eller, det var två foton.
Före och efter.
På det första är de helt friska.
På det andra är den ene av dem i sista stadiet av sjukdomen.
Han hette Kenny.
Han såg ut som ett monster.
Det var första gången jag såg ett bögpar i en tidning.
Men de var där för att säga att alla homosexuella ska dö.
Att vi skulle dö.
Då slutade jag knulla.
Helt?
Under fem år.
- Du är galen! - Antar det...
Jag visste inte om jag var smittad och kunde smitta, eller bli smittad.
Jag litade inte på kondomer.
Vilken frihetskänsla den dan jag insåg att de funkar!
Just då träffade jag Arnaud igen,
killen jag var så kär i,
och jag började om med honom.
Vi hade en underbar dag tillsammans.
Och på kvällen gick vi ut och åt.
På vägen,
såg jag att han hade svårt att gå, och att andas.
Han hade magrat också.
Under middagen pratade han massor.
Jag har glömt om vad.
Han sa att han flyttat hem till sina föräldrar igen.
Han sa inget om sin hälsa.
Och jag frågade inget förstås.
Det var en konstig kväll,
vi sa inget av det vi borde ha sagt.
Han ringde aldrig tillbaka igen.
Ett år senare,
ringde jag till hans föräldrar.
Hans pappa svarade.
Han sa att hans son låg på sjukhus.
När jag frågade varför svarade han att det visste jag nog.
Sen blev han arg.
Så jag la på luren.
Jag besökte honom inte på sjukhuset.
Dog han?
Jag vet inte. Det var två år sedan.
Jag antar det.
Men han kanske tillfrisknade.
Man kan tillbringa tid på sjukhus och komma ut igen.
Ja, kanske.
Jag vet inte.
Jag föredrar att tänka att han lever.
Nej...
Han är antingen kvar eller borta.
Du har rätt.
Låt oss flytta ihop.
Det är enklare.
Enklare, hur då?
Du är jobbig.
Jag hatar att inte vara här.
Jag har aldrig bett om det.
Jag kan tisdagar, onsdagar, torsdagar och helger.
På grund av jobbet
blir det knepigt de andra dagarna.
Det räcker bra.
Jag klarar mig själv, vet du.
Jag vet.
Men jag vill ta hand om dig.
Säg inte så.
Hur då?
Att du tar hand om mig. Det känns konstigt.
Du förstår ju vad jag menar.
Jag vill tillbringa mer tid med dig.
Jag vet.
Jag får bra betalt på mitt nya jobb.
Jag ska leta efter en ny lägenhet.
Det vore fånigt om inte vi bodde tillsammans i den.
- Jag kan inte. - Kan inte eller vill inte?
Jag har inte råd.
Vad betalar du här?
850 franc.
950 med el och vatten.
Dyrt för en så liten lägenhet.
Min mamma betalar sen jag slutade jobba.
Just därför.
Det blir billigare. Vi delar på allt.
Jag har inga lönebesked.
Du menar för garantibelopp och så?
Mina föräldrar hjälper mig.
Det är redan ordnat.
Okej.
Det här är monsieur Gilberti.
Från Melton Pharm.
Tillsammans med...
- Monsieur Rossi. - Agnès Lecomte.
Mina medarbetare.
Så, alltså...
Innan vi börjar, lite bakgrundsinformation:
Melton Pharm har tagit fram en ny molekyl,
en proteashämmare,
som de ännu inte har tillstånd att kommersialisera.
De som inte tål andra behandlingar bör få den, anser vi.
Laboratorierna hävdar att det är brist på med medicin.
De talar om att ordna ett lotteri för patienterna...
Ursäkta, men vi har aldrig talat om lotteri.
Det läste vi i pressen.
- Vi är lika chockerade som ni. - Inte riktigt.
Frågor i publiken?
Germain, du vill nåt...
En fråga om bristen på medicin:
När ACT UP-aktivister i Boston
mötte representanter för laboratorierna i januari
då pratades det inte om brist...
Det ser bra ut.
Vi har kontroll över din kryptosporidios.
Dina t4 är stabila.
Du är orolig över din Kaposis,
men strålning ger bra resultat.
Vi måste hindra att såren sprider sig över fotsulorna.
Du ska få numret till ett ställe
där du kan få hjälp.
De tar emot HIV-smittade tidigt om morgnarna.
Det amerikanska regelverket
är mer liberalt än vårt.
Vi förstår. Markus?
Ni är här idag
utan att kunna ge oss ett enda svar.
Jag har 87 t4 celler kvar.
Det är absurt. Betyder ingenting.
87 t4 celler.
AZT hjälper inte längre, DDI har aldrig gjort det,
och ni försöker försvara det oförsvarbara!
Vi försvarar ingenting.
Ni tar fel, om ni tror att vi inte förstår
att ni befinner er i svåra situationer.
Ska vi hjälpa er att klara bristen ni själva skapat?
Ska vi legitimera er dåliga strategi?
Ligg ner.
Rulla över på magen.
Så här?
Det enda ni är bra på, är att snacka!
Ni kontrolleras av kontoret i Boston.
Ni ska bara få oss att vänta.
Tack så mycket.
Er strategi är klar och tydlig.
Genom att skapa ett underskott
ökar ni efterfrågan.
Klassisk företagsstrategi.
Dessutom lanserar ni idén
om ett lotteri, som lite extra reklam...
Det är avskyvärt.
Helt överens, en avskyvärd strategi. Men strunt i det.
För vi ska öka vårt tryck på er
och se till att de som behöver medicinen får den.
Den här debatten skulle ta 15 minuter.
Vi har viktiga saker att diskutera,
som vård till prostituerade och invandrare,
så vi vill att ni går.
Jag ska visa er ut.
Nu tror jag det är dags för en stor aktion mot läkemedelsföretagen.
Och det är snart dags för Pride-paraden.
Låt oss rycka upp den ordentligt.
Låt oss göra den till en fest!
Och samtidigt prata om medicin. Jag har en jättebra idé.
Och i år har vi pengarna.
En stor lastbil, full med högtalare.
Som en stor bergsprängare på hjul.
På ena sidan står det:
"Ignorance is your enemy"
och på den andra: "Knowledge is a weapon".
Elegant. Vitt på svart.
Vi ska dansa på gatorna
och samtidigt prata om medicin.
Vi gör banderoller som pekar ut laboratorierna.
ACT UP har ett problem: Vi måste göra sjukdomen mer synlig.
Låt oss göra som grupperna i USA,
som låter vänner som ligger på sjukhus gå först.
I rullstolar, som i New York.
Men vad snackar du om?
Är du dum?
Va?
Är jag inte tillräckligt sjuk?
Jag menade inte dig.
Ser jag inte tillräckligt sjuk ut?
Och inte Markus heller?
Inte Muriel heller, och inte du?
Fattar ni inte vad det är han säger?
Jag har fått nog av dig. Du är en bedragare.
En jävla bedragare.
En...
två, tre...
fyra...
fem...
Jag tog med sju. Jag hittar bara fem.
Du la i den andra väskan också.
Vilken väska?
- Din. - Den lilla?
Ska jag ta av den?
Om du vill. Vi ska göra ryggen sen.
Knyt näven.
Sträck armen lite.
Nu sticker jag.
Ska jag lägga om ryggen på sängen?
Jag sitter bra här.
Okej.
... medlemmar i ACT UP fastkedjade vid Melton Pharms grindar.
Stödgruppen för personer med AIDS protesterar mot att företaget
fördröjer kommersialiseringen av en behandling mot AIDS.
Vi kräver att Melton Pharm skyndar på distributionen av den nya medicinen.
Många patienter har inte tillgång till den
trots att molekylen fick ett temporärt tillstånd för över en månad sen.
Läkemedelsindustrin anklagas även
för att hålla för små lager av medicinen
samt för sin politik att undanta patienter med färre än 50 t4 celler...
Vi ses om en stund.
Melton Pharm har inte reagerat.
- Får jag komma in? - Ja.
Hur är det med dig?
Inte så bra.
Katetern har orsakat en infektion.
De vet inte vad det är.
- Har du ont? - Ja.
Träningsvärk.
Jag kräks hela tiden.
Vad får du mot smärtan?
Paracetamol, tror jag.
- Inget starkare? - Nej.
Eller, jo.
De föreslog morfin.
Accepterade du?
Ja.
Jag vill gå på morfin jämt.
Spelar du mycket?
Vad säger läkarna?
Inget speciellt än.
Mina t4 har blivit lite fler.
Det är bra.
Det betyder ingenting.
Det är ändå en förbättring.
Varför kom du hit?
Vi gillar inte varandra men vi är ju ändå vänner.
Jag har dåliga vibbar inför första december.
Värsta internationella AIDS-dagen nånsin. Ingen kommer.
Folk har galna idéer,
som att färga vattnet i Seinen blodrött,
sätta en kondom på obelisken...
Det blir ett party i alla fall...
Jag vill att du går nu.
Du är alltid arg på mig. Varför?
Jag vet inte.
Men jag vill att du går.
Men vad är detta?
Släck cigaretten och lägg dig.
Jag ska gå.
Gör det.
- Vad har han för infektion? - Släpp det.
Vi hittar nog.
Det är viktigt.
Ge inte upp, okej.
Sluta nu.
Snart kommer den nya behandlingen.
Vi håller koll på infektionen. Han mår bra.
Om han mår bra...
Vi sätter in dropp, jag ska hämta det jag behöver.
Jag går.
- Vad händer? - Inget. Thibault går.
Hej då.
Jag tog med rena kläder.
Tack.
- Det varmt här inne, va? - Ja, kanske.
Ute fryser det på i alla fall.
Jag mår inte bra.
Jag vet.
Jag har ont överallt.
Jag vet inte längre om det är feber eller rädsla. Eller båda.
Jag är rädd.
Jag är verkligen rädd.
Hela tiden.
Och jag saknar dig.
Är lägenheten fin?
En jävla röra, men vi har målat klart.
Är det fint?
Det är vitt.
Din idiot...
Jag är så ledsen att det blev du.
Mitterrand mördare, du har blod på dina händer!
AIDS är ett krig, ACT UP går ut i strid
För oss är AIDS ett krig.
Ett krig osynligt för andra.
Våra vänner dör.
Vi vill inte dö.
Varje krig
har sina förrädare. Det gäller även AIDS.
De ser sjukdomen som gudasänd, för den dödar
bögar, knarkare, prostituerade och fängelsekunder,
i allra största likgiltighet.
De använder sjukdomen
för att väcka liv i hat och diskriminering.
Det är dem vi kämpar emot, sedan 1989,
med outtröttlig närvaro, på alla fronter.
Tillsammans kan vi stå starka
och kämpa emot epidemin,
personliga tragedier och de sociala problem som blir följden.
Tillsammans kan vi bygga en gemenskap
som kan närma sig den här sjukdomen
på ett positivt och stridslystet sätt.
ACT UP Paris väljer att se AIDS som en utmaning!
Anta den utmaningen!
Kom med oss!
Hej.
Sängen är bäddad i sovrummet.
Nej, inte i en säng.
I vardagsrummet då.
Du har det bättre i sängen.
Jag har det bättre ingenstans.
Jag hämtade din post. Jag öppnade de officiella breven.
Du har fått ditt bidrag som handikappad vuxen.
Och en massa andra saker.
Jag lägger allt här.
Nathan!
Ta mig härifrån.
Låt det stå öppet.
Är du säker?
Ja.
Är allt redo?
Ja.
Var försiktig.
Du får inte sticka dig själv med den.
Ja.
Jag vet.
God natt.
Är jag inte död än?
Vad håller du på med? Jag är less.
Vi släckte just. Somna om nu.
Han är död.
Han är död!
Åh nej...
Redan...
Bokstavera hans namn, tack?
Sean...
S-E-A-N.
- Dalmazo. - Stavas?
D-A-L-M-A-Z-O.
Hans mamma vill klä honom. Men jag kan inte.
Oroa dig inte. Jag gör det.
Goddag, madam.
Hej, Max.
- Jag ska hjälpa dig. - Ja, tack.
Kan du lyfta honom lite?
Om jag tar här...
Så får jag in skjortan bakom...
Håll honom ordentligt.
Nu kan du lägga ner honom.
Kan du knäppa knapparna?
Kan du hjälpa mig lite, kära du?
De är nästan på.
Och lite mer här.
Toppen.
Hej, jag är Thibault.
Jag är Seans mamma. Kom in.
En kindpuss.
Vill du ha lite kaffe?
Ja. Tack så mycket.
Jag kommer med det.
Vänta, jag ska hjälpa till.
Har den fastnat?
Den var så lätt att vika ut men nu sitter den fast.
Försiktigt.
Stör det om jag röker?
Nej, men öppna fönstret.
Det är fint att ni är här allihop.
Vill du ha kaffe?
Har du nåt att äta?
Jag vet inte.
Jo, jag har köpt lite mat.
Var ställde jag det...
Här har du...
Tack.
Jag är Sophie.
Sophie.
Är kaffet färdigt?
Vi häller upp i kopparna.
Goddag.
Du är Seans mamma.
Ja. Och du?
Jag är Hélène, Marcos mamma.
Hejsan, Hélène.
Hej, Marco.
Är det okej, Marco?
Ja, men jag vill inte se kroppen.
Det behöver du inte.
Du tar inte illa upp?
Jag ska gå in. Var är han?
Där inne, till höger.
Godkväll, madam.
- Har du skrivit pressmeddelandet? - Ja, men det känns lite...
Det liknar en dödsruna.
Jag vill gärna höra pressmeddelandet.
Ska jag läsa?
Titeln:
"Sean Dalmazo, 26, död i AIDS."
Och sedan texten:
"Sean gick med i ACT UP Paris när föreningen bildades.
"Han var ansvarig för fängelse-utskottet."
Sen ville jag skriva något om...
att han jobbade med minoritet...
försvarade minoriteter,
horor, bögar, narkomaner, etc.
Och sen: "För Sean var politiken en personlig kamp.
"Han var fjollig, rolig,
"stridslysten, levande."
Sen körde jag fast.
Om ni har några idéer...
Det är bra.
Vi skulle kunna nämna hans mod också.
Det låter kanske lite naivt, men...
Inte alls. "Mod" låter bra.
Det pompösa skrämmer inte ACT UP.
Kan vi prata om det här med askan?
Som du vet så ville Sean ju ha en politisk begravning.
Han ville att vi skulle kasta hans aska på försäkringsbolagen.
Det uppstår en del tekniska frågor...
Hur kan vi få tillgång till askan?
Ja, jag vet det här. Nathan berättade det.
Naturligtvis, det var ju det han ville.
Men jag vill gärna ha lite av askan, jag med.
Tänker du liksom 50-50,
eller mer 40-60?
Kanske mer 80-20.
Är kaffet slut?
Jag håller på och gör mer.
Ropa när det är klart.
- Kan du komma tillbaka ikväll? - Visst. Varför?
För att tillbringa natten med mig.
Okej.
Tack.
Ska vi knulla och allt?
Ja, naturligtvis.
Översättning: Maria Sjöberg
Ansvarig utgivare: Marie Strauss, Folkets Bio